V roku 1962 Michel Siffre plánoval žiť dva mesiace v tmavej jaskyni. Čas sledoval tak, že si myslel, že vždy, keď sa vyspí, prejde jeden deň. Takto to však nefunguje.
Zobraziť tento príspevok na Instagrame
85-ročný Michel Siffre sa skutočne preslávil medzi ostatnými vedcami, keď v roku 1962 uskutočnil prelomový výskum toho, ako ľudia vnímajú čas, a na dva mesiace sa odrezal od celého sveta.
Francúzsky bádateľ, dobrodruh a vedec si pred viac ako šiestimi desaťročiami zložil náramkové hodinky a uzavrel sa 130 metrov pod povrchom v priepasti Scarasson, hore v Ligúrskych Alpách.
Vyzbrojený len baterkou si vtedy 23-ročný mladík postavil tábor, ako najlepšie vedel v snahe zistiť, ako môže absencia vonkajších signálov, ktoré by nám pripomínali, že je noc a deň, ovplyvniť biologické rytmy.
![](https://zhumor.sk/wp-content/uploads/2024/08/pexels-finn-semmer-767004729-19286008-scaled.jpg)
Siffre sa zaujímal najmä o to, ako ho ovplyvní nedostatok svetla, a preto spal a jedol len vtedy, keď mu to jeho telo prikázalo, namiesto toho, aby dodržiaval pevný časový harmonogram, na ktorý je zvyšok sveta zvyknutý.
Tento dnes 85-ročný muž žil pod hladinou úplne sám neuveriteľných 63 dní v mene vedy – a vyšiel z nej víťazne, hoci so silnou citlivosťou na denné svetlo.
Keď sa totiž Siffre stal akýmsi jaskynným obyvateľom, urobil sériu neuveriteľných zistení týkajúcich sa toho, ako ľudia reagujú na život s nulovými informáciami o čase – bez hodín, kalendárov a slnečného svetla, ktoré by im to pripomínali. Objavil, že naše telá majú vlastné hodiny, čo sa dnes nazýva chronobiológia.
Zobraziť tento príspevok na Instagrame
Namiesto štúdie jaskyne sa tak dostal k štúdiu času.
Siffre o svojej prelomovej expedícii v roku 2008 prezradil pre časopis Cabinet: „Pri vchode do jaskyne som postavil tím. Rozhodol som sa, že ich zavolám, keď sa zobudím, keď budem jesť a tesne pred spaním. Môj tím nemal právo ma zavolať, aby som nemal predstavu, koľko je vonku hodín.“
Vedec povedal, že počas dvoch mesiacov si krátil čas „čítaním, písaním a výskumom“ v jaskyni, pričom často sníval aj o svojej budúcnosti.
Vysvetlil, že sa kontroloval tým, že zakaždým, keď zavolal svoj tím na povrch, vykonal dva testy, ktorými boli meranie pulzu a vykonanie vlastného „psychologického testu“.
Siffre to vysvetlil: „Musel som počítať od 1 do 120 rýchlosťou jednej číslice za sekundu. Pri tomto teste sme urobili veľký objav: počítanie do 120 mi trvalo päť minút. Inými slovami, päť skutočných minút som psychologicky prežíval, akoby boli dve.“
![](https://zhumor.sk/wp-content/uploads/2024/08/pexels-cottonbro-6328556-scaled.jpg)
Hoci si možno myslíte, že je to asi ľahká chyba, keď žijete dva mesiace v jaskyni, v skutočnosti išlo o mimoriadny objav o vplyve života bez časových podnetov. Siffre v podstate prežíval všetko dvakrát pomalšie, ako to v skutočnosti bolo.
Francúz si to uvedomil až vtedy, keď mu jeho kolegovia oznámili, že konečne nastal deň, keď mal experiment ukončiť – čo bol pre neho dosť veľký šok, pretože sa domnieval, že mu zostáva celý mesiac. „Môj psychologický čas sa skrátil na dvojnásobok,“ povedal Siffre.
Vysvetlil, že nesúlad medzi psychologickým časom a skutočnými hodinami skúmal štyridsať rokov a prišiel s vlastnou teóriou o dôvode, prečo sa mu to stalo.
Siffre pokračoval: „Verím, že keď ste obklopení nocou – jaskyňa bola úplne tmavá, len so žiarovkou – vaša pamäť nezachytáva čas. Zabudnete. Po jednom alebo dvoch dňoch si nepamätáte, čo ste robili deň alebo dva predtým. Jediné, čo sa mení, je to, kedy sa zobudíte a kedy idete spať. Je to ako jeden dlhý deň.“
Po tom, čo v priebehu desiatich rokov zorganizoval desiatky ďalších experimentov s izoláciou v podzemí, sa dobrodruh narodený v Nice rozhodol izolovať sa na pol roka, aby zistil, čo sa stane s jeho vnútornými hodinami.
Opäť urobil ďalší neuveriteľný objav, keď zistil, že bez časových signálov sa ľudia prispôsobili 48-hodinovému cyklu namiesto 24-hodinového, na ktorý sme všetci zvyknutí.
NASA využila zistenia zo Siffreho experimentov na pomoc astronautom, ktorí hlásili, že po izolácii od vonkajších časových odkazov majú podobné problémy s krátkodobou pamäťou.